K R A L J A R T U R
Zgodovinarji se strinjajo, da izhaja klasična Legenda o Kralju Arturju in njegovih vitezih iz 15. stoletja,
iz pripovedi o resničnem junaku, ki je živel kakih tisoč let prej, v obdobju imenovanem Mračni srednji vek.
Arheološke raziskave so razkrile dokaze o njegovi pravi identiteti.
Leta 300 n.š. je rimski imperij segal od Arabije do Britanije.
Vendar so želeli še več.
Več zemlje.
Več ljudi, zvestih in podložnih Rimu,
med katerimi so bili zelo pomembni mogočni Sarmati z vzhoda.
Na tisoče jih je padlo na tistem bojišču.
Ko se je po štirih dneh dim razkadil, so bili edini Sarmati, ki so preživeli,
pripadniki zdesetkane, vendar legendarne konjenice.
Prevzeti z njihovim pogumom in konjeniškimi veščinami, so jim Rimljani prizanesli.
V zameno so bili ti konjeniki vključeni v rimsko vojsko.
Vendar bi bilo bolje, če bi tistega dne vsi padli.
Oče.
Prišli so.
Drugi del kupčije, ki so jo sklenili, ni zavezoval le njih,
Prišel je tisti dan.
temveč tudi njihove sinove, njihovih sinov sinove in tako dalje,
da služijo imperiju kot konjenica.
Jaz sem bil eden teh sinov.
Neka legenda pripiveduje, da se padli jezdeci vrnejo kot imenitni konji.
Tvoj konj je že videl, kaj te čaka in te bo varoval.
Lancelot! Lancelot!
Lancelot.
Nikar se ne bojte, vrnil se bom.
- Koliko časa nas ne bo nazaj? -15 let.
Meseci, porabljeni za pot, ne štejejo.
Lancelot!
(bojni krik)
Naša postaja je bila Britanija, oziroma njena južna polovica.
Dežela je bila namreč razdeljena s 117 km dolgim zidom, zgrajenim 300 let prej,
ki je varoval imperij pred plemeni s severa.
Tako smo, kot naši očetje pred nami,
opravili dolgo pot in se zglasili našemu rimskemu poveljniku v Britaniji.
Njegovo ime je bilo Artorius, kar pomeni "Prvi",
a mi smo ga klicali Arthur.
Mama, končal sem.
Krasno.
Mama...
Pelagius. Zate je.
Zelo dobro, Artorius.
Ti ga obdrži.
Vrnil mi ga boš, ko prideš v Rim.
Pridi.
Poglej, Arthur. Mladi konjeniki.
Če se boš odločil, jih boš nekega dne lahko vodil, tako kot jih je nekoč tvoj oče.
- Jaz naj bi bi njihov poveljnik? - Da.
Ampak s tem naslovom pride tudi sveta odgovornost, da jih ščitiš, braniš,
da njihova življenja ceniš tako kot svoje lastno življenje in, če bi kdo od njih padel v boju,
moraš vse svoje življenje slaviti časti v njhov spomin.
Kaj pa njihova svobodna volja?
Vedno pade na peščico tistih, da se žrtvujejo za dobrobit večine.
Svet ni idealen kraj,
verjetno pa bi takšni ljudje, kot sva jaz in ti, Arthur, nekoč uspeli narediti takega.
Držali so besedo: škofov prevoz.
- Naša prostost, Bors. - Mm. Skoraj jo lahko že okusim.
In tvoj odhod v Rim, Arthur.
Pikti!
Branite kočijo!
(bojni kriki)
Gratia plena, Dominus tecum. Benedicta tu in mulieribus et Dominus tecum.
Benedicta tu in mulieribus. Benedictus fructus ventris tui, lesus.
Benedicta tu in mulieribus...
Prihrani molitve, fant. Tvojega Boga ni tu.
Zakaj vas je Merlin poslal južno od zidu?
Naj Excalibur prelije mojo kri, ki bo prepojila našo blaženo zemljo.
Poberi orožje!
- Bors... -Težave imamo...
Tole ni škof.
Bog nam pomagaj.
- Kdo so bili to? - Modri demoni, ki jedo žive Kristjane.
Saj nisi Kristjan, kaj?
Ali tole res deluje?
Nič...
Mogoče pa tega ne počnem pravilno.
Ostani spodaj.
Arthur!
Arthur Castus. Tako si podoben očetu.
Nazadnje sem te videl, ko si bil še otrok.
- Škof Germanij, dobrodošli v Britaniji.
Vidim, da vam vojaške veščine še vedno koristijo.
Prevara vam je uspela.
Prastari triki starega lisjaka.
To so torej veliki sarmatski jezdeci, o katerih je v Rimu toliko govora.
Mislil sem, da Pikti vladajo severno od Hadrijanovega zidu.
Saj je tako, vendar občasno vpadejo na jug.
V pričakovanju umika Rimljanov iz Britanije so še drznejši.
- Pikti? - Domači uporniki, ki sovražijo Rim.
Možje, ki želijo nazaj svojo deželo.
- Kdo jih vodi? - Kličejo ga Merlin.
Govori se, da je čarovnik teme.
Tristan, odjezdi naprej in preveri, če je pot varna.
Škof, ne skrbite, prosim. Varovali vas bomo.
Oh.
V to sploh ne dvomim, poveljnik.
Sploh ne dvomim.
Ducati njih me ne skrbijo. Vendar tisoči...
- Tisoči?
Tale Rimljan mi ni všeč.
Če je prišel sem, da nas razreši, zakaj nam ne da naših dokumentov?
Kaj tole je tvoj vesel obraz?
Galahad, še vedno nisi spoznal Rimljanov?
Tudi riti si ne popraskajo, ne da bi iz tega naredili ceremonijo.
- Zakaj ga enostavno ne ubiješ in se nato lepo sam razrešiš?
- Ne ubijam iz užitka, kot nekateri.
Lahko bi kdaj poskusil, mogoče ti pa postane še všeč.
- To je del tebe, to imaš to v krvi. -Ne, ne... - Ne,
kajti od jutri bodo vse tole le še slabi spomini.
- Ooo?
Pogosto razmišljam, kako bo po vsem tem oditi domov. Kaj bom počel?
Za Galahad je to drugače.
Jaz takole živim dlje, kot prej doma.
Kar se tiče doma, se ga zelo malo spominjam.
Govori zase, doma je vedno mraz in vsi, ki si jih kdaj poznal, so že pod rušo.
Poleg tega imam tu... Mislim, da en ducat otrok.
Enajst.
Poslušaj, ko Rimljani odidejo, lahko vladamo vsej tej zemlji.
Jaz bom vladal svoji vasi, Dagonet bo moj osebni stražar in ...
... glavni ritoliznik, kaj ne Dag?
Ko se vrnem domov, si bom najbrej našel lepo Sarmatko za poroko.
- Lepo Sarmatko?
Zakaj pa misliš, da smo sploh odšli?
Kaj pa ti, Lancelot? Kakšne načrte imaš pa ti?
Torej, če bo Gawainova žena res tako lepa, kot sam pravi,
mislim, da bom najbrž kar veliko časa preživel pri njemu doma.
- Njegova žena bo vesela družbe. - Aha, in kaj bom pa jaz počel?
Spraševal se boš, od kje ti toliko sreče, da so vsi tvoji otroci podobni meni.
Naj te s sekiro kar zdaj ali kasneje?
Kje si pa bil, kolega? Kje si bil?
Kaj pa ti Artur, ko se vrneš v preljubi Rim?
- Zahvalil se bom Bogu, da sem se vrnil.
Ti in tvoj Bog. Na živce mi gresta.
Želim si samo miru. Tega imam čisto dovolj.
- Lahko me obiščeš. - Ah!
Rim je res veličastno mesto.
Urejeno, civilizirano, napredno ...
- In polno domišljavih tepcev.
Največji modreci vseh dežel so se zbrali v tem posvečenem mestu,
da bi odrešili vse človeštvo.
Kaj pa ženske?
Odprite vrata!
- Dobrodošli nazaj, Arthur. - Jols.
Lancelot.
Gospod škof, izvolite. Moji prostori so vam na razpolago.
Oh, krasno, zelo sem potreben počitka.
- Kje si bil? - Oh...
- Dolgo sem te čakala. - Ooo, moja ljubica, kakšna strast...!
Kje je moj Gilly? Gilly.
- Si se ravsal? - Sem.
- Si zmagoval? - Sem.
Bravo, ti si moj sin. Pridite še ostali, mularija moja!
Nikar ne pozabimo, da smo neke vrste srečneži.
Dvignimo čaše in jih spraznimo na čast tistih hrabrih in izrednih mož, ki smo jih izgubili,
ki pa se jih bomo za vse večne čase spominjali.
Na svobodo.
Pelagij!
Zelo prijazno od Arthurja, da je posodil svoje prostore.
Seveda... To je bilo tudi za pričakovati.
Gospod, prišel sem, da vas pospremim do mestne hiše.
Glejte, da se bo moj gospodar za mizo vsedel zadnji ...
... in da bo sedel na koncu mize.
Tvoj gospodar lahko vrže svojo sveto rit kamorkoli hoče.
Njegova Visokost, škof Germanij.
Okrogla miza, kaj se pa greste?
Arthur pravi, da morajo biti vsi ljudje enakovredni.
Dano mi je bilo vedeti, da vas je več.
Bilo nas je. Toda tu se borimo že 15 let, škof.
- Ah, seveda.
Artur in njegovi vitezi so s pogumom branili
čast Rima v tem oddaljenem oporišču.
Za svojo slavo vam Rim dolguje zelo veliko. Na vas, plemeniti vitezi.
Na vaše zadnje dneve v službi imperija.
- Na en dan, ne dneve.
Sam papež osebno, se je zanimal za vas.
Za vsakega od vas, vitezi,
ga zanima, če ste se spreobrnili po naukih našega odrešenika...?
Obdržali so religijo svojih prednikov, nikoli se nisem spraševal o tem.
Seveda... Jasno...
Pogani so?
Kar se nas tiče, je ignoriranje Cerkve dopustno,
vendar pri tebi Arthur... Tvoja pot k Bogu vodi preko Pelagija?
- Videl sem njegovo podobo v tvoji sobi. - Nadomestil mi je očeta.
Njegovi nauki glede svobodne volje in enakosti so zelo vplivali name.
Komaj čakam, da ga v Rimu spet srečam.
Ah.
Rim nestrpno pričakuje tvoj prihod.
Junak si.
Svoje preostale dni boš v Rimu preživel v spoštovanju... In bogastvu.
Konec koncev...
Konec koncev, smo vsi le figure v vedno spreminjajočem se svetu..
Barbari z vseh koncev so že skoraj pred vrati Rima.
Zaradi tega se je Rim s Svetim Očetom odločil, da se umaknemo
iz neubranljivih območij, kakršno je tudi Britanija.
Usoda Britanije ni več naša skrb.
Najbrž si jo bodo Sasi kmalu prisvojili.
- Sasi? - Da.
Na severu se je velik vpad Sasov že začel.
- Sasi si prilastijo zemljo le tam, kjer vse pobijejo. - Torej bodo pobili vse.
Torej jim boste vse kar prepustili.
Svoje življenje sem tvegal zaman.
Hm.
Gospodje...
Vaše odpustnice z dovoljenji za neomejeno gibanje po celem imperiju.
A še prej bi se rad pogovoril z vašim poveljnikom.
- Na samem. - Med seboj nimamo skrivnosti.
Pojdimo. Pustimo rimske zadeve Rimljanom.
Bors, pridi...
Rim je izdal zadnji ukaz zate in za tvoje može.
- Zadnji ukaz?
Morate na sever, da pripeljete družino Mariusa Honoriusa na varno.
Posebej pomemben je njegov sin Alecto,
ki je papežev priljubljen božji otrok in učenec.
Njegova usoda je, da postane škof, morda nekega dne celo papež.
Danes. Vse to zahtevate od mojih mož prav danes.
Danes.
Celih 15 let so tvegali svoja življenja za tuje cilje.
In danes, na dan, ko bi morali postati svobodni, jim ukažete nalogo,
ki je veliko nevarnejša od katerekoli, ki so jih opravili do sedaj.
Povejte mi, škof, kako naj svojim možem povem,
da jim namesto prostosti ponujate smrt?
Če so tvoji možje resnično legendarni vitezi, jih bo nekaj mogoče preživelo.
Če bo taka božja volja.
Možje si želijo domov.
Če hočejo priti tja, morajo prepotovati cel imperij.
Dezerterje bi polovili kot pse.
Boš kljuboval papežu, Arthur?
Rimu? Mogoče samemu Bogu?
Vse, kar sem počel, je bilo za Cerkev in Rim.
Razlikovati pa je treba lojalnega vojaka od bedaka, Germanius.
Bi prepustil nemočnega rimskega dečka, ki bo mogoče nekoč vodil Cerkev,
v roke Sasom?
Opravite to nalogo in možje bodo dobili svoje odpustnice.
Njihovi dokumenti jih bodo čakali tukaj tisti trenutek, ko se vrnejo.
Imate mojo besedo.
Upam, da kaj velja, škof. Kajti držal vas bom za besedo.
Le prelomite jo in nobena legija,
ljudska vojska,
niti sam Bog vas ne bo mogel obvarovati.
To je moja obljuba.
- Dala mi je nekaj denarja. - Bolje, da ga obdržiš.
Igramo na tri igre.
Kdo bi še pijače?
Kdaj boš zapustila Borsa in odšla z menoj?
Moj ljubček te gleda.
Nič mu nisi podoben.
Si izrezan Bors.
- Tristan... - Kako ti to uspe?
Ciljam v sredino.
Oh, ne morem več...
- Oh, končno. Bodi mama svojemu sinu. - Oh, pridi sem.
Dagonet, kje si bil? Izpolniti morava svoje načrte.
Pridi sem, prosim. Zapoj nam.
- Ne, imam še opravke.
- Ne, poskušam končati delo. - Pridi in zapoj. Tišina!
Vanora nam bo zapela.
- Ne, ne. - Zapoj! zapoj!
- Zapoj nam o domu. - Ne izpusti otroka.
Dežela medveda in dežela orla
dežela, ki nas je rodila in blagoslovila
dežela, ki nas je vedno klicala domov
odšli bomo domov preko gora
odšli bomo domov, odšli bomo domov
odšli bomo domov preko gora...
... tu pojemo, tu hrepenimo
odšli bomo domov preko gora
odšli bomo domov, odšli bomo domov ...
Arthur!
Arthur. Nisi še povsem Rimljan, a ne?
Vitezi ...
Bratje po orožju ...
Vaš pogum je bil preizkušen prek vseh meja.
Da.
Toda, od nas zahtevajo še en preizkus.
Pitje.
Opraviti moramo še zadnjo nalogo za Rim, šele po tem dobimo naše odpustnice.
Na drugi strani zidu, daleč na severu je potrebno rešiti rimsko družino.
Obkroženi so s Sasi.
Ukaz nam nalaga, da zagotovimo njihovo varnost.
Naj Rimljani sami poskrbijo za svoje ljudi.
Preko zidu je ozemlje Piktov.
Naša dolžnost do Rima, če se ji sploh lahko tako reče, je opravljena.
Naša pogodba z Rimom se je iztekla.
Vsi tu smo tvegali svoja življenja zate.
Prav zate!
In namesto svobode hočeš še več krvi?
Naše krvi?
Ti je več do Rimljanske krvi, kot do naše?
Bors, to so naši ukazi!
Odrinemo ob zori. In ko se vrnemo, vas bodo vaše odpustnice že čakale.
Prostost, ki jo zaslužite ovenčana s spoštovanjem.
Jaz sem svoboden človek!
Sam bom določal svojo usodo!
- Ja, ja. Vsi bomo nekega dne umrli.
Če se bojite umreti od Saških rok, potem raje ostanite doma.
Umreš lahko takoj zdaj, če se ti tako mudi!
- Dovolj, dovolj. - Jaz imam še vedno za kaj živeti!
Rimljani so prelomili obljubo.
Sedaj imamo Arthurjevo besedo. Ta bo zadostovala.
Jaz bom pripravljen.
Bors?
- Boš šel? - Seveda bom šel!
Ne morem te pustiti samega, saj te bodo še ubili!
Še ostali povejte, kaj si mislite!
Vanora me bo ubila.
Pa ti, Gawain?
S teboj sem.
Pa Galahad tudi.
Milostljivi Bog, imam veliko željo po tvojem usmiljenju.
Ne zase, temveč za svoje viteze,
ki ga sedaj resnično zelo potrebujejo.
Dovoli jim preživeti nalogo, ki je pred njimi
in tisočkrat bom žrtvoval, kar boš zahteval.
In če se v svoji modrosti odločiš,
da je to moje življenje, v zameno za njihovo svobodo,
ki jim je že tako dolgo odvzeta,
to z veseljem sprejmem.
Moja smrt tako ne bi bila zaman. To je vse, za kar te prosim.
Zakaj vedno govoriš s svojim Bogom in ne z menoj?
H komurkoli že moliš, ga prav lepo prosi, naj uredi tako, da ne bi srečali Sasov.
Moja vera me varuje, Lancelot. Zakaj me izzivaš?
Ne maram ničesar, kar zahteva človeka na kolenih.
Nikogar ni strah klečati preg Bogom, ki mu zaupa.
Kaj pa smo, če smo brez zaupanja in verovanja v nekaj?
Poskus preboja med Pikti na severu je norost.
- Proti njim smo se že borili. - Ne severno od zidu! - Not north of the wall!
Koliko je Sasov, a?
Koliko?!
Povej mi, ali verjameš v naš uspeh?
Ta družina potrebuje našo pomoč.
Naša dolžnost je, da jih rešimo. - Ni mi mar za tvoje ukaze,
niti za Rimljane, Britanijo ali ta otok.
Če želiš večno živeti na tem otoku, Arthur, potem naj ti bo,
drugim pa ne moreš ukazati samomora!!
- Pa vendar izbiraš smrt za to družino! - Ne, izbiram življenje!
In svobodo zase in za soborce!
Kolikokrat smo že izmaknili zmago iz čeljusti poraza?
V manjšini, obkoljeni, toda vedno smo slavili zmago.
S tvojo pomočjo lahko to ponovimo.
Lancelot, mi smo vitezi.
Kakšen je naš smisel, če se ne odzovemo na tako potrebo?
Arthur, boriš se za svet, ki ga nikdar ne bo.
Nikdar.
Vedno bodo vojne.
Jaz bom umrl v bitki,
v to sem prepričan.
Upam pa, da v taki, ki jo bom bil prostovoljno.
Če pa le padem v tej,
mi naredi uslugo:
Ne pokopljite me na našem žalostnem, malem pokopališču.
Zažgite me.
Zažgite in stresite moj pepel v močan veter, ki piha proti vzhodu.
Dol z nje! Pustite njihove ženske pri miru!
Mi se ne mešamo s temi ljudmi.
Le kakšno potomstvo bi to prineslo?
Šibke ljudi.
Na pol ljudi.
Sasi ne smemo pokvariti svoje krvi, s tem da jo mešamo z njihovo.
Naši zakoni pravijo, da mi nihče ne sme ubraniti uživanja vojnega plena.
Res je, oče.
Gospod, o moj gospod!
Hvala Bodu, moj gospod.
Hvala.
Ubijte jo!
Ne! Ne!
Me izzivaš?
Če me želiš izzvati, je bolje da imaš meč pri roki.
Dokler mi bije srce, jaz vladam, ti pa imej jezik za zobmi.
Ali pa ti ga izpulim.
Kot predstavnik Svetega sedeža, vas bo na poti spremljal, Horton...
Horton?
.. moj zvesti tajnik.
Jols, najdi mu konja.
Semkaj.
Sreča, da ste izpolnili vaše obveznosti do Rima.
Jaz imam tudi obveznosti do svojih mož.
Potem jih spravi domov.
Še 3 dni do velikega zidu, če ponoči počivamo.
Ne bomo počivali!
Kakšna je obramba ob zidu?
Lahka rimska pehota
in mogoče sarmatski vitezi.
Arthur Castus je njihov vodja.
Arthur? Kdo je ta Arthur?
Govori se, da še ni izgubil bitke, in da je velik bojevnik.
Zakaj naj bi ti verjel?
Prodal si lastne ljudi.
Povej mojemu očetu o rimskem posestvu.
Govori!
Tam živi zelo ugledna rimska družina.
Za Rim so zelo pomembni.
Oče, odkupnina za njih nam lahko poplača celoten pohod.
Z glavnino vojske bom napadel s severa,
ti s svojimi možmi tukaj prepreči umik proti jugu.
Požgi vsako vas, pobij vse.
Za seboj ne pusti živega ne moškega, ne ženske ali otroka, ki bi lahko še kdaj prijel za meč.
Pikti nam sledijo.
Kje?
Vsepovsod.
Nazaj!
Pojdite nazaj!
Za menoj!
Kaj čakate?
Iniš (zli duhovi).
Hudičevi duhovi.
- Zakaj nismo napadli? - Merlin noče, da umrejo.
- Kdo si? - Jaz sem Arthur Castus,
poveljnik Sarmatinskih konjenikov. Pošilja me škof Germanij iz Rima.
Odprite vrata.
Pravi čudež da ste prišli.
Dobri Jesus. Arthur in njegovi vitezi.
Bojevali ste se s Pikti. Vilinske kreature.
Imamo ukaz, da vas nemudoma evakuiramo.
To vendar ... ni mogoče..
- Kdo od vas je Alecto? - Jaz sem Alecto.
Alecto je moj sin.
Vse naše premoženje je tukaj, na zemlji, ki nam jo je poklonil rimski papež.
- Vendar bo kmalu vse pripadalo Sasom. - Širijo se s severa.
- Torej bodo iz Rima poslali vojsko. - So jo že. Nas.
- Odšli bomo takoj, ko spakirate. - Nikamor ne bomo odšli.
Vrnite se na delo! Vsi!
- Slišali ste! Pojdite! - V redu, v redu.
- Gremo! - Nazaj na delo, vsi!
Nazaj!
Če vas s sinom ne pripeljemo nazaj, moji možje ne bodo smeli zapustiti te dežele.
Z nami grestee z nami,
pa če vas bom moral lastnoročno privezati za konja in vas vleči vso pot na drugo stran Hadrijanovega zidu,
Gospod.
Gospa, moji možje so lačni.
Pojdi.
Pridi!
Gremo. Ali naj gremo, hm?
Gospod, slaven ste. Vi ste Arthur, ali ne?
Ime mi je Ganis, dober in pameten borec sem. S ponosom bi vam služil.
Ste iz Ríma?
Iz pekla.
- Gospod. - Kdo je ta mož?
To je naš vaški starešina.
Zakaj je kaznovan?
- Odgovori mi! - Kljuboval je gospodarju, Mariusu.
Večino pridelane hrano pošiljamo preko morja v prodajo.
On je le prosil, da bi je več obdržali zase, to je bilo vse.
Že moja rit hlasta za travo, tako sem lačen!
Vi ste iz Rima. Je res, da je Marius predstavnik Boga
in da je greh nasprotovati mu?
Samo tole ti povem...
Maruis ni poslan od Boga.
In ti ..., vi vsi ..., ste svobodni od svojega prvega diha!
Pomagajte mu.
Pomagajte mu!
Poslušajte me zdaj.... Ogromna in strašna vojska prihaja v te kraje.
Ne bodo usmiljeni, nikomur ne bodo prizanesli.
Tisti, ki to zmorete, poberite svoje stvari
in krenite na jug, na drugo stran Hadrianovega zidu.
Nezmožni boste šli z nami.
Ti, od zdaj naprej si mi podrejen. Zberi in pripravi ljudi.
V redu, slišali ste!
Pripravite dovolj hrane in vode za pot.
Pohitite, drugače bo konec z nami!
Dajte, pohitite!
Raztegnjeni so proti vzhodu.
Prihajajo tudi z juga, kjer hočejo presekati naš pobeg.
Pred mrakom bodo tu.
- Koliko? - Cela armada.
In naša edina pot vodi proti jugu?
Na vzhod...
Obstaja steza, ki gre proti vzhodu, čez gore.
Prišli bi za njihove vrste, zato predlagam, da gremo po tej poti.
Arthur, kdo so vsi ti ljudje?
Z nami gredo.
Potem nam ne bo nikoli uspelo.
- Dajte, nadaljujte z delom! - Nazaj na delo!
Umaknite se!
- Kaj je to? - Sem noter ne smete vstopiti.
Nihče ne sme sem noter. To je prepovedano.
Kaj počnete? Prenehajte s tem!
Arthur, nimamo več časa...
Kaj ne slišiš bobnov?
Dagonet.
- Ključ! - Zaklenjeno je ...
... od znotraj.
Ti, ti ... pojdita.
Premaknita ze že!
- Gawain... - Exaudi orationem meam.
Exaudi orationem meam.
In nomine Dei Patris omnipotentis et in virtute Spiritus Sancti.
Kdo si drzne skruniti Gospodov hram?!
Pojdi s poti!
Delo tvojega Boga.
Ali se takole odziva na tvoje molitve?
Preverite, če je kdo še živ.
Kako si drznete vdreti na ta posvečen kraj?
- To je bil božji človek. - Ne od mojega Boga!
- Tale je mrtev. - Sodeč po smradu, so vsi mrtvi.
In ti. Samo premakni se, pa se mu boš pridružil.
Arthur!
Ne smeš se me bati.
Vode! Prinesite malo vode!
Zljomljeno roko ima.
Pa njegova družina?
Ženska je Piktinja.
Sem rimski častnik.
Na varnem si.
- Varna si. - Takoj prenehajte s tem!
Kakšna norost se dogaja tu?
- Vse to so brezbožniki! - Mi smo tudi.
Nočejo opravljati dela, ki jim ga je določil Bog!
Umreti morajo, v opozorilo ostalim!
Hočeš reči, da nočejo biti vaši sužnji!
Rimljan si, moral bi razumeti.
Razumeš?
Pa še Kristjan si!
Ti pa... Ti si jih ohranjala pri življenju!
- Moj gospodar... - Ne, ne. Mirujta!
Ko pridemo prek zidu, boš kaznovan za to bogokletstvo.
Ali pa naj te kar takoj ubijem in zapečatim svojo usodo?
Bil sem pripravljen umreti skupaj z njimi,
samo zato, da bi jih vodil na zasluženo mesto.
Božja volja je, da so takšni grešniki žrtvovani.
Le tako so lahko njihove duše odrešene.
Z lahkoto ustrežem tej želji.
- Zaprite jih nazaj noter! - Arthur?
Zaprite jih nazaj, sem rekel!!
Kaj ne vidite, da je božja volja, da žrtvujemo te grešnike?
- Izpusti me, sramotnež ... Oni so grešniki! - Pojdi tja noter!
Prepočasi potujemo.
Dekle ne bo preživelo in najbrž tudi deček ne.
Družino lahko varujemo, z vsemi temi ljudmi pa samo zgubljamo čas.
- Ne bomo jih pustili.
Če nas Sasi najdejo, se bomo morali boriti.
Torej varčuj svojo jezo zanje.
Kaj je to naloga iz Rima, ali pa je to ukazal Arthur samovoljno?
- Arthur. - Kako je z njim?
Gori od vročine.
Pogumno se upira.
Nekaj prstov imaš izpahnjenih.
Potrebno jih je naravnati.
Če tega ne storim, je zelo verjetno, da jih ne boš mogla nikoli več uporabljati.
Mučili so me.
S pomočjo naprav.
Silil me je govoriti stvari o katerih se mi niti sanja ne, kaj pomenijo.
In potem ...
sem v temi zaslišala tvoj glas...
Ime mi je Guinevere.
Ti si Arthur,
eden izmed konjenikov izza velikega zidu.
Sem.
Slaven Britanec, ki pobija svoje ljudi.
Našel sem sledi, ki prihajajo z juga. Ni pa nobenih sledi v nasprotno smer.
Konjeniki so lahki in hitri.
Lahko so rimska konjenica ...
... lahko pa tudi vitezi.
Vedo, da jim sledimo.
Odšli so proti vzhodu, čez gorovje.
Božje sveto delo je bilo oskrunjeno. Jaz sem v službi Boga!
Ne, prosim, jaz ...
Tale pravi, da so ga zaprli v zgradbo, družino pa odpeljali proč.
Nekdo, poznan po imenu Artorius.
On je bil...
Arthur.
Pelji svoje može proti vzhodu. Polovi jih.
Jaz grem z glavnino proti zidu. Pripelji družino tja.
- Pa menihi? - Naj ostanejo tam, kjer ste jih našli.
Sem božji služabnik!
Prosim, Jaz... jaz sem samo služabnik božji!
Izpusti me, ti brezbožnik!
Vse požgite!
Oče mi je pripovedoval imenitne zgodbe o tebi.
Res?
In kaj so pripovedovale?
Bajke...
O ljudeh, ki so tako pogumni, tako nesebični, da ne morejo biti resnični.
Arthur in njegovi vitezi.
Vodja: pol Britanec, pol Rimljan.
Ti pa si prisegel zvestobo Rimu.
Tistim, ki si jemljejo, kar jim ne pripada.
Istemu Rimu, ki je vzel tvoje može z njihovih domov.
Poslušaj, gospodična, ne domišljaj si, da veš karkoli o meni in mojih možeh.
Koliko Britancev si pobil?
Kolikor jih je hotelo ubiti mene. Naravno je, da vsakdo hoče preživeti.
Zveri preživljajo! Za ljudi je naravno, da želijo živeti svobodno. V lastni deželi.
Jaz pripadam tej deželi.
Kam pa spadaš ti, Arthur?
Kako je kaj z roko?
Preživela bom, to ti obljubim.
Ni v tej deželi ničesar, kar bi ti seglo v srce?
Tvoj oče se je poročil z Britanko.
Torej je le našel nekaj, kar mu je bilo všeč.
Tukaj bomo prespali. Med tistimi drevesi si poiščimo zaklon.
- Tristan. - Bi lahko šel spet malo naokrog?? - Ja.
Lepa pokrajina, kajne?
Če ti tako praviš.
In od kod prihajaš ti, da jo primerjaš?
Črno morje?
Tole je Raj zame.
Ne verjamem v nebesa. Živel sem v tem prekletem Peklu.
But if you represent what heaven is, then take me there.
Dežuje in sneži naenkrat.
Slab znak.
Tukaj je, kakor nam jo je dal Papež. Ti ljudje, Vojsko so poslali nad nas.
Kako je izgledal tvoj dom?
Žrtvovali smo koze, pili njihovo kri, nagi plesali okrog ognja.
Kaj naj se še spomnim ...
Dom...
Travnato morje do koder ti sega pogled, do koder lahko jezdiš.
Nebo, večje kot si le moreš predstavljati.
Brez meja.
Nekateri bi to imenovali svoboda.
Za to se mi borimo - za našo zemljo, za naše ljudi.
Za pravico odločanja o lastni usodi.
Vidiš, LanceIot, zelo sva si podobna, ti in jaz.
In ko se boš vrnil domov, se boš oženil, imel sinove?
Vse preveč sinov sem pobil.
Kakšno pravico naj imam do svojih lastnih?
Nič družine, nič vere.
Ali sploh verjameš v kakšno stvar?
Moral bi vaju pustiti z dečkom tam, da bi umrla.
Speljala si me v past!
Nič hudega ti ne želi.
Mir med nama to noč, Arthur Castus.
Rim torej odhaja. Prihajajo Sasi.
Sveta, ki smo ga poznali in se zanj borili, ni več.
Zato moramo urediti nov svet.
Tvoj svet, Merlin, ne moj. Jaz bom v Rimu.
Boš tam našel mir? Sasi bodo prišli v Rim.
Moji vitezi mi verjamejo, da jih ne bom izdal sovražniku.
Rim je bil moj sovražnik, ne pa Arthur.
Med nama ni sporov.
Povej to tistim, ki ste jih pobili pred mojimi očmi,
katerih kosti ležijo v tej zemlji.
Vsi smo izgubili brate.
Ne sanja se ti, o čem govorim!
Naj ti osvežim spomin?
Napad na vas, kriki nedolžne ženske...
Mama!!
Artorius!
Mama!!
Tekel sem do očetovega groba, da bi jo rešil...
Da bi ubil tebe!
Oče, prosim. Izpusti svoj meč!
Še sedaj čutim vročino tistega ognja na svojem obrazu.
Nisem si želel njene smrti.
Bila je naše krvi, tako kot si ti.
Če si tako odločen, da nas prepustiš pokolu, zakaj potem rešuješ toliko ljudi?
Moji možje so močni, vendar potrebujejo pravega vodjo.
Verjamejo, da si vsemogočen.
Za zmago nad Sasi potrebujemo vojaškega stratega.
Zakaj misliš, da smo vas v gozdu pustili žive?
Meč, ki ga nosiš, je narejen iz železa naše zemlje in kovan v britanskem ognju.
Ljubezen tvoje mame je sprostila ta meč, ne pa tvoje sovraštvo do mene.
Ljubezen, Arthur.
- Tako ti je usojeno. - Ni usode.
Obstaja samo svobodna volja.
In kaj pa svobodna volja tvojih vitezov?
Ali oni umirajo zaman?
Zgrabi ga!
Ne!
Ne...
Imam dečka!
- Ubijte ga! - Ne, nikar! Izpusti ga!
Takoj ga ubijte!
Dol!
S tvojo roko je očitno precej bolje.
Artorius!
Imamo kakšne težave?
A?
Na izbiro imate:
Da nam pomagate ali pa umrete.
Odložite orožje.
- Takoj! - Ja!
- Koliko si jih pobil? - Štiri.
Ni slabo za začetek dneva!
S tem lahko preluknjaš oklep. Zelo blizu so. Nimamo več veliko časa.
Odjahaj naprej.
Žal mi je za očeta ...
Moj oče se je izgubil na svoji poti ...
Govoril je: Cerkev je tu, da nam pomaga. Ostanimo na njeni poti.